- Det er Ridgeway-pigen. - Dejlig.
Visse af os må arbejde for føden.
Daisy! Tilbage i rækken.
Velkommen til Wode Hall. Vi håber, De vil trives her.
Tak, Barnstaple.
De vil måske hilse på personalet?
- Først parken. Hvor langt er vi? - Arkitekten er her ikke endnu.
- Nu, Barnstaple. - Som De ønsker.
- Jackie! - Linnet.
Det fjols til en butler har ikke sagt noget.
- Du ser strålende ud. - Det gør du også. Som altid.
- Hvor skal jeg servere teen? - I dagligstuen.
- Kom, vi går ovenpå. - Hvad er der med Louise?
Kærestesorger...
Hun ville giftes... med en egypter. Men hun vidste intet om ham.
Så jeg undersøgte hans baggrund... og han var gift.
Så du stoppede det?
Jeg nægtede hende en medgift. Så var han ikke interesseret. Mænd!
Linnet, hvor er det smukt.
- Det glæder mig, du kan lide det. - Hør, du må gøre mig en tjeneste.
- Sig frem. - Det er alvorligt.
- Jeg er forlovet. - Jackie, det er da vidunderligt.
Vil du give ham et job? Her på Wode Hall?
Bør jeg ikke vide lidt om ham?
Han hedder Simon. Simon Doyle. Og han er...
Han er alt, hvad jeg har drømt om.
- Er det ikke pragtfuldt? - Jo, vidunderligt.
Men han er ludfattig. Ligesom mig.
De sko...
Men han elsker landlivet, så et job her, ville være ideelt.
Jeg dør, hvis jeg ikke bliver gift med ham. Det gør jeg altså.
- Du er hårdt angrebet. - Jeg ved det.
- Hvad kan jeg gøre? - Du har brug for en forvalter her.
- Simon. - Jeg må have en erfaren...
Han har studeret forvaltning på Cambridge.
Kan du ikke lide ham, fyrer du ham. Men det ved jeg, du kan.
Tag ham med i morgen, så skal jeg se på ham.
- Jackie... - Farvel.
- Jeg vil nødig føle mig dum. - Linnet har lovet det.
Næsten.
- Hun kan nok slet ikke lide mig. - Hun vil elske dig.
- Og du er lige den rette til jobbet. - Jeg vil gøre mit bedste.
Simon, jeg elsker dig virkelig. Du gør mig så lykkelig.
- Bryllupsrejse i Egypten. - Du har altid sagt, vi kom dertil.
Linnet!
- Her er han så. - Tag det roligt, skat.
Min Simon.
Goddag.
- Jeg har hørt så meget om Dem. - Er han ikke lige den rette?
Jo, jeg tror, han vil passe fint.
Hvad sagde jeg?
"Linnet Ridgeway gifter sig med fattig charmetrold."
"Bryllupsrejsen går til Egypten." Gud bevare os.
Mener du ikke Tutankhamon? Hvad fanden gør vi?
"Bremen" sejler i aften. Jeg kan lige nå den.
Vil du kringle de engelske advokater? Hvad så?
Jeg tager til Egypten. Hun skal være der en måned.
"Onkel Andrew..." Jeg møder dem tilfældigt på min rejse.
Elskende på bryllupsrejse. Hun tænker ikke klart. Er du med?
Linnet er ikke dum, Pennington.
Det er jeg heller ikke.
God tur, stygge onkel Andrew.
- Nå, så det er Ridgewaypigen. - Hvad ser De på?
Hende... eller perlerne?
- Tal pænt eller De er fyret, Bowers. - Hvad bryder jeg mig om det?
Byen er fuld af rige enker, der vil betale for lidt selskab.
Så fyr mig bare.
Sikke et temperament, Bowers. De trænger til ferie.
Hvordan vil en tur ned ad Nilen passe Dem?
Det var dog det værste.
Der er to ting, jeg ikke kan udstå. Hede og hedninge.
Så tager vi af sted.
Bowers, pak!
Rulletrappen mangler.
Dovenlars.
Det er bedre at rejse håbefuldt end at komme frem.
Sikke en udsigt.
- Lykkelig, skat? - Fjollehoved.
- Vi er de lykkeligste på jord. - Og de kønneste.
- Og de heldigste. - Og de aleneste. Kun os to.
Mykerinospyramiden er 83,3 meter høj.
Hver side i grundplanet måler omkring 119 meter. Ifølge...
Hvad fanden laver du her?
Nyder seværdighederne.
Du var også i Venedig og i Brindisi.
- Sikke et sammentræf. - Hvorfor, Jackie?
- Hun følger efter os. - Er det sandt?
- Det er i hvert fald utåleligt. - Gement. Meget, meget gement.
Og meget, meget virkningsfuldt.
Farvel.
Hvor vi end er, så dukker hun op. Som en kænguru i løbetid.
- Jeg forstår det ikke. - Gør du ikke?
Det er vel min skyld. Jeg brød med hende og tog dig.
- Hun må være meget ulykkelig. - Hun nyder hvert sekund.
Elskede...
Vi er de heldige. Lad ikke Jackie ødelægge det.
Det gør jeg heller ikke. Det er den perfekte bryllupsrejse.
Ingen skal ødelægge den for os.
Jeg elsker dig.
Vi rider om kap.
Oberst Race! Hvor det glæder mig at møde Dem.
Jeg har ikke set Dem, siden sagen om den halshuggede præst.
Men det var nu også heldigt, at De fandt kniven i skorstenen.
Jeg benytter de små grå celler. Heldet overlader jeg til de andre.
Jeg havde glemt, Deres mening om Dem selv. Hvad laver De her?
Jeg er bare på ferie. Jeg skal sejle op ad Nilen. Og De?
- Det samme, skægt nok. - De følger altså efter en passager.
Jeg er også bare på ferie, mon ami.
Ligesom Dem selv.
- Er den stol fri? - I denne verden er intet frit.
Glem det. Værsgo, sæt Dem.
- De læser "Kapitalen"? - Jeg rejser aldrig uden den.
Dr Ludwig Bessner, fra Bessner-instituttet i Zårich.
Jim Ferguson, verdensborger.
Er De på ferie?
Nej, jeg studerer det kapitalistiske systems forfald.
Det siger De ikke?
De har et godt eksempel her. Den unge arving.
Den parasit?
Hun giver mig kvalme. I ethvert anstændigt samfund...
De har måske ret. Hun har alt for meget magt.
Tusind tak.
Skål.
Linnet?
Det var en overraskelse. Jeg vidste ikke, du var i Egypten.
Det kom pludseligt. Jeg er på bryllupsrejse.
Bryllupsrejse? Er han den heldige?
Det er min amerikanske advokat og værge, Andrew Pennington.
- Simon Doyle. - Det glæder mig at træffe Dem.
- Vil De ikke sidde? - Kun et øjeblik.
Jeg vil ikke trænge mig på. Jeg ved, hvordan de unge er.
Alles øjne hviler på hende. Selv De, med Deres reserverede blik.
- Hun er meget smuk. - Og rig.
- De ved naturligvis, hvem hun er? - Naturligvis.
Er De ikke Hercules Porre, den berømte franske snushane?
Jeg er Hercule Poirot, den berømte belgiske snushane.
Der findes kun én monsieur Poirot. Umiskendelig, -
- ligesom jeg selv.
Min mor er Salome Otterbourne, forfatteren.
Naturligvis. Enchanté.
Her er vi så. To berømtheder på samme sted.
- Tre, grangiveligt. - Jeg talte om genialitet...
... ikke kun penge.
Det er min ven, oberst Race. Og det er... og hendes datter.
- En udsøgt fornøjelse. - Tag plads, mine damer.
De arbejder vel på en ny bog, som skal foregå i Egypten?
Yderst skarpsindigt af Dem, monsieur Porre.
Jeg skal bruge lidt lokalkolorit til min bog "Sneen på sfinksens Ansigt".
Iskold mystik vendes til kærlighed, -
- da en ung engelsk pige...
... smelter en ond ørkensheiks barbariske hjerte.
Monsieur Poirot læser nok ikke kærlighedsromaner.
Det gør alle franskmænd.
De går ikke af vejen for sex. I modsætning til vore biblioteker.
De har bandlyst mig for at sige sandheden om mænd og kvinder.
- Men jeg bliver ved. - Sandheden...
Sandheden er svær at få frem.
Tak, monsieur.
Har De lyst til en tango... mademoiselle?
Lidt motion efter middagen.
- Danser De tango? - Ikke særlig godt.
Så skal jeg vise Dem, hvordan den blev danset i det gamle Spanien.
Med en snert af lidenskab og erotik.
Fanden tage dig, Jackie. Kan du ikke lade os være i fred?
Tjener.
Monsieur Poirot!
Hvor meget betaler Linnet Dem for at blive af med mig?
Intet. Dét, jeg har at sige Dem, er på venskabeligt plan.
Og hvad vil De så sige?
At jeg gør mig selv til grin? At jeg er skør?
Begrav Deres døde. Ikke sådan som egypterne gør, -
- ved at konservere liget for at sikre sjælens udødelighed.
Men endegyldigt. Lad fortiden hvile.
Se frem. Husk, tiden læger alle sår.
Hvis De tror, jeg lider, tager De fejl.
- Jeg morer mig faktisk. - Ja, og det er langt det værste.
Jeg er ligeglad. Simon var min, og han elskede mig. Så kom hun...
Den er så lille. Men dødbringende.
Og min far lærte mig at ramme plet.
Somme tider har jeg lyst til at holde den mod hendes hoved -
- og lige så stille...
... trykke på aftrækkeren.
Jeg får mere og mere lyst til at høre den lyd.
Jeg ved, hvordan De har det. Sådan har vi det alle i ny og næ.
Men jeg må advare Dem.
Lad ikke ondskaben snige sig ind i Deres hjerte. Den vil slå rod.
Hvis ikke kærligheden kan bo der...
... nøjes jeg med ondskaben.
Meget sørgeligt, mademoiselle.
- Mister P. Skal De til hotellet? - Hvor ellers?
Det er en gave til Linnet. Tror De, hun kan lide den?
- Ryger hun? - Kun Craven A.
- Har De fået talt med Jackie? - Ja, for et øjeblik siden.
- Fik De talt hende til fornuft? - Hun tænker kun på hævn.
- Mener De det alvorligt? - Jeg er altid alvorlig.
Jackie er meget stædig. Og vil gerne eje. Men...
- Ville hun eje Dem? - Det formoder jeg. Jo.
- Og hun ved, hvad hun vil. - Hun vil altså gerne bestemme?
Og det bryder mænd sig ikke om, vel?
Da jeg først traf Linnet...
Var det som månen, når solen står op. Man bemærker den ikke mere.
- Jackie eksisterede ikke længere. - Sådan er visse kvinder.
- Hvordan vil De løse problemet? - Jeg har udtænkt en plan.
Til stationen i en fart. Vi skal nå toget til Alexandria.
Til stationen.
Så hurtigt som muligt.
Der er den.
Velkommen.
Velkommen om bord på Karnak.
Mit navn er Mr Chodhury. Jeg er hovmester her på båden.
Deres glæde og tilfredshed, er mit ansvar og min fornøjelse.
Jeg har her...
Jeg har her en liste over navne...
... og kahytter.
Og ud fra ansigterne gætter jeg, hvem, der er hvem.
- Mrs og Miss Otterman. Ikker? - Nejer.
Jeg er Mrs Van Schuyler, og jeg vil straks ledsages til min kahyt.
Bowers skal have kahytten overfor på styrbordsside.
Deres steghede sol kan måske hjælpe på hendes gulsottige kulør.
Med det samme, madam.
De må være doktor Bessner.
En sådan elegant tysk moustache.
De bliver aldrig detektiv. Moustachen er unægtelig elegant, -
- men belgisk. Navnet er Poirot. Hercule Poirot.
Den berømte monsieur Poirot? Jeg er meget flov.
Det er lettere, hvis vi siger vores navne og De anviser kahytterne.
Jo, det er utvivlsomt lettere.
En strålende mangel på komplikation.
Om lidt vil De blive ledsaget til Deres kahytter.
Suffraghi!
Så sejler vi. Jeg foreslår, at De kaster et sidste blik på byen.
Det lykkedes.
- Endelig slap vi af med hende. - Hvad ellers? Du er jo genial.
Ikke dårligt af en simpel Simon.
Vidunderligt, ikke?
De er Ridgewaypigen, ikke?
Og De er Mrs Van Schuyler. Jeg var spændt på, om vi kom på talefod.
Jeg taler sjældent med fremmede, og slet ikke hvis de er nygifte.
- Det glæder mig, De bryder reglen. - Regler er til for at brydes.
I hvert fald mine. Af mig.
- Hvor er de smukke. - Tak.
Og utrolige. Hvis man ved, hvordan de bliver til.
Et lille sandkorn finder vej ind i en østers.
Hvor det bliver til en værdifuld perle, -
- der hænger om halsen på en køn pige som Dem.
- Sådan har jeg aldrig tænkt på det. - Det burde De.
Østersen dør næsten.
- Kom så. Det er tid til massage. - Min selskabsdame, Bowers.
Hun gik 15 omgange mod Jack Dempsey. Han kom sig aldrig.
- Undskyld... Miss Ridgeway. - Mrs Doyle. Mrs Simon Doyle.
De må tilgive Miss Bowers. Ægtestanden er hende fremmed.
Jeg så Dem savle over perlerne.
De ville give Deres tænder for dem.
Fordi De har et horn i siden på hendes far -
- behøver De ikke være uhøflig.
Melhuish Ridgeway ruinerede min familie.
De burde være taknemmelig. Ellers havde De ikke kunnet arbejde for mig.
Alene det er grund nok til at myrde hende.
Te, madame?
Jeg er Salome Otterbourne, og jeg må tale med Dem.
Jeg troede, vi allerede talte sammen. Gennem vores advokater.
Det er derfor, jeg er kommet. For at trygle Dem. Indynde mig.
Vi forfattere er lidt blomstrende i vor tale.
Og infame i vore skriverier.
Jeg beklager, De har opfattet "Begær under Dadeltræet" således.
Jeg ville blot berette om en pige, -
- hvis hjerte begynder at slå i takt til ur-instinktet.
De burde faktisk være smigret.
Jeg synes ikke, sammenligningen med en nymfoman-abe er smigrende.
Og lad advokaterne fastslå en rimelig kompensation -
- for at være hovedperson i Deres vulgære ævl. Farvel!
Filister! Jeg skal vise dig, hvad renommé handler om.
Undskyld, jeg forstyrrer.
Men her er papirerne, der skal underskrives.
Kontrakten på Chryslerbygningen.
Sølvmine-koncessionen. Overføring af Bakuolien...
Og Krispy-Korn-Knas-fusionen.
Du skal bare underskrive nederst på sidste side.
- Jeg har jo ikke læst det endnu. - Unødvendigt. Det er helt enkelt.
Og jeg har kigget det igennem en ekstra gang.
Jeg skriver aldrig under, før jeg har læst det. Det lærte min far mig.
Man skal ikke stole på nogen. Ikke engang ens advokater.
- Melhuish var så humoristisk. - Jeg læser aldrig juridiske papirer.
Og jeg har ikke i sinde at starte nu.
- Er det ikke lidt sløset? - Jo.
Men jeg trænger til en Manhattan. Gør du ikke det?
Godt nok. Siden vi er på bryllupsrejse.
Næste.
Jeg håber ikke, jeg trænger mig på. Jeg er advokat.
Jeg beundrer Deres forretningssans. Og Deres far havde ret.
Underskriv aldrig et dokument, før De har læst det. Er De ikke enig?
Naturligvis. Det haster ikke.
Undskyld mig.
- Jeg har vel ikke stødt nogen? - Og hvis De har, Mr...
- Race. Oberst Race. - Hvis De har, oberst?
Advokater er uddannet til at tage sig af den slags.
Vil De drikke et glas med os?
Og hvad siger De, mister P.? Vi har dog noget at fejre.
Som De ser, lykkedes det at slippe af med Jackie.
Det ser sådan ud. Jeg gratulerer.
Oberst Race og jeg kommer...
... om et øjeblik.
Madame, jeg må tale med Dem. Nu. Det er vigtigt.
Vi ses i baren.
Jeg har modtaget et telegram.
Min forlovede har sendt sin kvinde tilbage. Han venter på mig.
Må jeg få de penge, De lovede mig? Jeg har været hos Dem i fem år.
Det er fuldstændig udelukket.
- Men De lovede mig dem. - Han er stadig gift.
Jeg trygler Dem. Det er til min medgift.
- Jeg har arbejdet hårdt for Dem. - Og det bliver du ved med.
- De kan ikke nægte mig det. - Det er nok, Louise.
Kamel!
I guder. Hun gør alle til sine fjender.
- Selv advokaten prøver at snyde. - De har altså bemærket det?
Jeg vidste, De ikke var her "bare på ferie, mon ami".
Jeg arbejder for Mrs Doyles engelske advokater.
- De mistænker Pennington for... - At tilegne sig hendes penge.
Ifølge testamentet får hun pengene, når hun gifter sig. Og det er sket...
Så han prøver at få underskrevet et dokument, der kan redde ham.
Jeg fik skræmt ham lidt. Men hvad kan han ikke finde på?
Eller de andre, for den sags skyld.
"Inden for templets mure passerer vi et stort antal vædderstatuer."
"Hver med en statue af Amenhotep III foran sig."
Væddere! Lystne, brunstige væddere!
Så fornemme. Med deres stolte flanker, udspilede næsebor, -
- og skamløst krogede horn.
Kom ned igen.
Karl Marx sagde, at religion var folkets opium.
Deres mors er sex.
Burde De ikke berolige hende lidt, før hun forgriber sig på en af dem?
De synes måske, hun er latterlig, men hun er min mor.
Før i tiden passede hun mig godt, og jeg svigter hende ikke nu, hvor...
- Hvad? - Ingenting.
Undskyld. Det var ikke for at snage. Og jeg ville ikke fornærme Dem.
Jeg er ikke så slem, som jeg ser ud til. På spejderære.
- Ville De fornærme hende? - Linnet Ridgeway er en igle.
Hun burde udraderes til skræk og advarsel.
- Udraderes? - Netop.
- Mr Ferguson? - Jim...
Er det sandt, at de døde ikke kan bagvaskes?
- Jeg forstår vist ikke spørgsmålet. - Glem det.
Er det ikke vidunderligt? Det overgår fatteevnen.
Det kunstneriske temperament udfolder sig på mærkelige måder.
Det er ikke helt min boldgade. Jeg helliger mig realiteter og tal.
Der var de gamle egyptere også på hjemmebane.
Storvesiren Ptahotep blev mast til døde under 1000 stykker sølv, -
- fordi han tog af sultanens skattekiste.
- Det siger De ikke? - Joda...
Linnet, er du uskadt?
Rolig.
Op med dig.
- Hvad skete der? - Stenen faldt eller blev skubbet.
- For at dræbe mig? - Jackie!
Hun er her ikke.
- Det var tæt på. - Det var måske et uheld.
Den sten har ligget der i 4000 år, og så falder den lige nu? Nej.
Ikke helt 4000 år. Søjlerne blev bygget i...
Vi er alle enige, men De har måske en patient.
Hvor kunne jeg glemme det?
Jeg har det fint.
Det er nok bedst, hvis De går tilbage til båden og hviler Dem.
Men kun et par timer. Jeg vil se Abu Sinbil-templet.
Det er helt fantastisk.
Statuen længst mod øst har en stemme.
Vi må sørge for at nå det. Tak, doktor.
Ved solnedgang udstøder den en sørgelig tone.
- Han skræmmer mig. - Han er harmløs.
Fantastisk.
- Jeg synes, de er skræmmende. - Vel er de ej.
- Vil han synge for mig? - Hvorfor ikke?
Du er guddommelig.
Velkommen til Abu Sinbil-templet. Facaden er 28 meter lang.
Hver af Ramses II-statuerne er 21 meter høje.
Lad mig være i fred!
Lad mig være!
Rolig, elskede. Lad hende ikke ødelægge det hele.
De kunne altså ikke begrave Deres døde og holde Dem væk?
De troede vel ikke, et Simon-trick kunne narre mig?
Det gør mig ondt at se Dem her.
Undskyld, jeg siger det, men De har kurs mod oprørte vande, -
- og De vil møde mange uheld.
- Hvorfor siger De det? - Det er sandheden!
De bryder de sidste bånd, der knytter Dem til sikkerheden.
De kan stadig vende om, hvis De virkelig ønsker det.
Man må følge sin stjerne, hvor den end leder én.
- Selv i ulykke? - Selv i Helvede.
Jeg glemte min taske i baren. Vi ses om lidt.
Javel, ja... Vi er alene.
Det har ikke været muligt at tale privat med Dem tidligere.
- Hvad har vi at tale om? - Mit renommé, frau Doyle.
- De har det institut i Zårich? - Ja, det stemmer.
Og De har sagt grimme ting om mig til folk med indflydelse.
De er en kvaksalver.
- En farlig kvaksalver. - Hør på mig...
Det gjorde Myra Seligman. Og så fik hun de indsprøjtninger.
Jeg ordinerede en behandling med Armadillos urin.
- Dem har jeg før haft succes med. - Myra blev rablende gal.
Deres uansvarlige udtalelser om min behandling må stoppe!
- Læg sag an mod mig. Hvis De tør. - De ved, det er umuligt.
Enhver skandale ville medføre ruin.
Så er det jo faktisk Deres begravelse.
Lad os håbe, det ikke er Deres!
Hvad med en likør eller en cognac? Betjeningen ovenpå er meget sløv.
Nej, tak.
- Hvad er klokken? - Der er et ur. Brug øjnene.
Lærte Deres mor Dem aldrig -
- at der er forskel på at være sær og møguforskammet?
- Min mor var en dame. - Et anlæg De ikke har arvet.
- Hvor er min stola? - Jeg har ikke set den.
- Havde De den med? - Ja.
- Jeg har ikke set den. - Brug øjnene.
Monsieur Poirot.
Jeg håber, De en dag vil berette om nogle af Deres sager.
De mere saftige af dem.
De blodige.
Godnat.
Det må De undskylde.
De ser træt ud, monsieur Porre.
Jeg er meget... jeg er overvældet af træthed.
Jeg kan dårligt holde øjnene åbne.
Sådan har jeg det også. Vil De ledsage mig til min kahyt?
Det er denne vej, som De ved.
Jeg formoder, den simple, unge mand vil prøve at forføre dig.
Men du må i det mindste foregive at kæmpe imod. For husk...
- Jagten er meget vigtig. - Mor, altså...
Denne vej er bedre. Pas på det djævelske trin.
Nej, det er floden.
- Nilen skvulper lidt i aften. - Ja, der er urolige strømninger.
Så er vi her.
Derind.
- Har De været i land? - Ja, det er smukt i måneskin.
Lige noget for de nygifte.
Hvis præstens datter kun drikker vand, -
- er det sikkert, hun ender med gin.
En ruder.
Simon, vi venter.
Du skal melde.
Jeg dobler.
han var hendes mand men han gjorde hende fortræd
Vil De have en med?
Vil De gentage den melding?
Hvis præstens tante aldrig har rørt sprut, -
- så vent, til hun finder champagnen. Så bunder vi.
Undskyld, jeg tænkte mig ikke om.
de svor evig troskab
De får en rubber.
- Jeg går i seng. - Det er på tide at se dyner.
Godnat, Ole. Pengene ligger i vinduet.
- Kommer du, Simon? - Jeg rydder lige op først.
- Det er sent. Jeg tror også... - Nej, bliv siddende.
Fortæl om Dem selv.
Der er ikke meget at fortælle. Jeg er Salome Otterbournes datter.
Hvis den guddommeliges kone aldrig fik vin, -
- så ender hun altid på whisky.
Fortsæt. De sagde...
... De sagde noget om en eller andens datter.
Salome Otterbourne. Forfatteren.
Fik hun ikke hugget hovedet af en? Det burde overgå én, jeg kender.
- Har du ikke fået nok? - Nok hvad?
- At drikke. - Skal du blande dig i det?
- Er du bange, Simon? - Bange for hvad?
For at jeg måske fortæller hende mit livs historie.
- Nu må jeg altså gå. - Nej, det er et meget trist eventyr.
Historie for tre lommetørklæder, hvis man har let til tårer.
Gå i seng og hold op med at gøre dig selv til grin.
Simon siger, jeg gør mig selv til grin.
Simon siger, gå i seng.
- Du giver mig kvalme. - Gå i seng!
- Du kan ikke behandle mig sådan. - Hør nu, Jackie!
- Jeg slår dig ihjel. - Jackie!
Hjælp ham.
Jeg henter doktor Bessner.
Følg hende hen til kahytten. Berolig hende.
Bowers er sygeplejerske. Få hende til at se efter hende.
- Simon... - Sørg for, hun ikke er alene.
Hent lægen bagefter. Hurtigt.
- Læg Dem ned. - Jeg henter Miss Bowers.
- Simon! - Rolig...
Rosalie henter Miss Bowers. Hun skal nok passe på Dem.
- Det tog sin tid. - Miss Bowers kommer om lidt.
- Hvordan har hun det? - Som efter et mordforsøg.
Hvor kan De være så hjerteløs?
Miss Bowers kommer nu. Det skal nok gå.
- Det er Doyle. Der skete en ulykke. - Ja, Miss Otterbourne har sagt det.
Jeg tror, et skud morfin kan klare det.
Det virker altid på Mrs Van Schuyler, når hun får et tilfælde.
Ferguson, hent doktoren, så han kan undersøge Doyle.
Det er slemt. Hent en klud til.
Der er brud på knoglen og stort blodtab.
Hjælp mig med at få ham hen til min kahyt.
Er De bange for lidt blod? Hjælp mig med at få ham op.
Jeg bliver hos hende i nat. Man ved ikke, hvordan de reagerer.
Miss Bowers, er hun rolig?
Ja, jeg gav hende morfin. Jeg bliver her.
Unge dame, De kommer med mig.
De vil gøre mere nytte end én, der ikke kan tåle at se blod.
Åbn døren.
Forsigtig.
Godt nok... Kom med et koldt håndklæde til panden.
Jeg må hellere hente pistolen. Den skal ikke ligge frit fremme.
- Jackie... hun må ikke være alene. - Det er hun heller ikke. Bare rolig.
Det er alt sammen min skyld. Jeg har behandlet hende så dårligt.
Hun vidste ikke, hvad hun gjorde.
Det her kommer til at gøre ondt.
Skal Deres kone ikke have besked?
Jo, tak.
Nej, lad hende sove.
Der er ingen grund til at forurolige hende førend i morgen.
Det bedste, jeg kan gøre, er at lappe det sammen.
Der er ikke noget ydre sår. Kuglen ligger dybt begravet.
Det må vente, til vi kommer til Wadi Halfa.
Rul ærmet op.
Rens med det her.
Jeg får lavet nogle skinner og sætter dem på, mens De sover.
Bare rolig, det ordner sig alt sammen.
- Den er der ikke. - Hvad?
- Pistolen er der ikke. - Hvem kan have taget den?
Jeg aner det ikke. Bare det ikke betyder noget.
Somme tider har jeg lyst til at rette pistolen mod hendes hoved, -
- og lige så stille trykke på aftrækkeren.
Ingenting.
Sagen ligger i mine hænder, indtil vi når Wadi Halfa.
Jeg står til tjeneste.
Hvad kan De fortælle os, doktor?
Hun blev skudt med en meget lille kugle. En kaliber 22, tror jeg.
På nært hold. Man kan se, det er "versengen".
Tal dog engelsk, mand. De mener, det er brændt?
Undskyld mig.
Hvad får De ud af det?
Det er ligetil.
Madam Doyle er døende, hun ønsker at udpege sin morder, -
- så hun dypper fingeren i sit blod, og skriver "J". Jacqueline!
Sludder. Hun døde øjeblikkelig.
- Der var ikke tid til at skrive. - Nej...
- Laver De sjov? - Lidt. Og ikke særlig smagfuldt.
Men der er et "J" på væggen, og vi må finde ud af hvorfor.
Det er en barnagtig melodramatisk handling.
Hvad tid døde hun?
Hun har været død i mindst seks timer.
- Og højst otte. - Altså mellem kl 24.00 og 02.00.
- Mærkværdigt. - Hvorfor det?
For så kan mademoiselle Jacqueline ikke have gjort det.
Oberst, De sagde, at madame Doyle forlod salonen lidt før kl 23.45.
Fra den tid blev Jackie set enten af Rosalie og Doyle, -
- eller Ferguson og Bowers, som gav hende et skud morfin, -
- og blev hos hende hele natten.
Simon Doyle er også udelukket på grund af sit brækkede ben.
- Han kan vel ikke gå særlig langt. - Ikke ét skridt.
Forhåbentlig fortsætter udelukkelserne lige så glidende.
Det tror jeg ikke. Alle om bord ved, hvorfor Jackie hadede madam Doyle.
Hun er et let offer for et komplot.
- Men mig kan De ikke mistænke. - Hvorfor ikke?
De havde da god grund til at dræbe hende. Det opdagede jeg i går.
Så De overhørte det? Det var ikke et motiv.
- Jeg kunne rejse søgsmål. - Og risikere ruin?
- Mord er billigere. - Og sikrere, hvis man ikke afsløres.
- Jeg kunne ikke gøre den slags. - Det tror jeg.
På den tid Mr Doyle blev skudt kunne De have været på dækket, -
- måske fordi De ikke kunne sove.
De kunne have hørt stemmerne.
Kigget ind ad vinduet... set, hvad der skete.
- Gå i seng! - Du skal ikke behandle mig sådan!
Jeg slår dig ihjel!
Og husket, hvor pistolen lå.
Da De så blev tilkaldt, -
- kunne De have samlet pistolen op, mens De tilså Mr Doyle.
Senere, da alt var stille, -
- kunne De ubemærket have forladt kahytten, -
- og gået hen til madam Doyles kahyt og skudt hende.
Så jeg kan ikke udelukke Dem.
Men det er... for meget!
Uhyrligt!
Jeg bliver ikke her og lader mig fornærme.
Er der noget i neglelakken?
Med eddike fanger man kun fluer.
Det er et fransk ordsprog... som tager tid at forklare.
Vi må foretage en undersøgelse af de betalende kunder.
Hvor lang tid gik der -
- fra De og doktor Bessner bar monsieur Doyle ud af salonen -
- og til De gik tilbage efter pistolen?
Tre-fire minutter.
De sagde, De stod lige udenfor, da skyderiet fandt sted.
De kunne altså sagtens have set, hvor pistolen lå.
Ja.
Så kunne De også sagtens have ventet til salonen var tom, -
- taget pistolen og bare ladet, som om De ikke havde fundet den.
Og før De fortalte, at den var væk, kunne De have dræbt madam Doyle!
Ja, det kunne jeg. Men det gjorde jeg ikke.
De, mademoiselle, kunne have taget pistolen, -
- mens monsieur Ferguson hjalp Doyle.
Hvad har jeg gjort?
Jeg henter Miss Bowers.
På vej hen efter Miss Bowers, -
- kunne De have myrdet madame Doyle i hendes kahyt.
Det havde kun taget et par minutter ekstra.
Vågn op! Miss Bowers!
- Hvad er der galt? - Kom. Der er sket en ulykke.
Ingen af os havde grund til at myrde Linnet Doyle.
Hun var en igle.
Hun var en snylter på samfundet, der fortjente at blive udraderet.
Ja, monsieur, udraderet. Til skræk og advarsel.
- Forbandede franske lurer. - Belgiske lurer, om jeg må bede.
Og De, mademoiselle, ønskede at beskytte Deres mor.
- Hvordan skulle det gå til? - Jeg vil besvare Deres spørgsmål.
De har ret. De døde kan ikke bagvaskes.
De er gyselig.
De foregiver at være rar, men De vil lokke os i fælden.
Jeg må finde ud af, hvad der gemmer sig. Sandheden.
Efter morfinen var Miss Jacqueline altså helt stille resten af natten?
Præcis. Nervøsitet, sprut og morfin. Det kunne have sænket Titanic.
- Så hun kunne ikke begå mordet? - Nej. Absolut ikke.
- Men det kunne De. - Mig?
Ja, Dem.
Lad os sige, De var på dækket under skyderiet og så, hvad der skete.
Og dermed vidste, hvor pistolen lå.
Unge dame, kom med mig.
De vil være til mere nytte end én, der ikke kan tåle at se blod.
Mens Ferguson og Rosalie hjalp doktor Bessner, -
- kunne De have hentet pistolen her.
Det kunne De godt have nået, før Ferguson kom for at lede efter den.
Så kunne De være løbet hen til kahytten og skudt madame Doyle.
Det er jo latterligt. Hvorfor skulle jeg dræbe hende?
Hendes far var Melhuish Ridgeway, og hans skrupelløse metoder -
- ruinerede Deres far og dømte Dem til et liv som tyende.
- Hvor har De det fra? - De sagde det for tre dage siden.
- Lyttede De til en privat samtale? - Visse stemmer høres let.
Er det sandt?
Ja, det er.
Hvorfor skulle jeg dræbe hende for noget så langt tilbage?
Fordi De stadig lider under det.
Deres protester overbeviser mig ikke.
I mine øjne havde De midlet, motivet, muligheden og...
- Tilbøjeligheden til at slå ihjel. - Er De så færdig?
Ja, men De må være forberedt på at skulle besvare flere spørgsmål.
De kan tro nej.
Monsieur Poirot?
- Er det sandt... Det om Linnet? - Helt og holdent.
Jeg slog hende ikke ihjel. Jeg ved, at alle tror det, men...
Vi ved, det ikke var Dem. Det har vi bevist.
Har Simon det godt?
Doktor Bessner er rimeligt tilfreds med hans tilstand.
Jeg kunne have dræbt ham i går.
- Tror De, han vil tilgive mig? - Det er meget sandsynligt.
Min erfaring er, at mænd ikke drages af kvinder, der behandler dem pænt.
Miss Bowers, vil De følge Miss Jacqueline til hendes kahyt?
De kan besøge monsieur Doyle senere.
Vi må hellere besøge ham først. Han må være vågen nu.
En god ide.
Det mest bemærkelsesværdige er pistolen.
- Hvorfor er den væk? - Mordvåbnet mangler da normalt.
Selv i en sag, når man vil hænge en anden op? Nej.
Hvorfor skrev morderen "J" på væggen med blod...
For så at fjerne "J's" våben?
De har fundet noget.
En ting er sikker. Madame Doyle blev ikke dræbt af en fisk.
- Har De det godt? - Ja tak.
Jeg var vist helt væk.
- En bid mad ville måske hjælpe? - Nej tak.
- Tillader De, at jeg...? - Værsgo. Spis bare.
Jeg kan ikke tro det...
- Linnet er død. - Det er et hårdt slag.
Det ser vel sort ud for Jackie.
Men hun kunne ikke begå mord.
Bare rolig. Vi ved, det ikke er mademoiselle Jackie.
Har De nogen anelse om, hvem der har gjort det?
Det kan være hvem som helst.
Så sent som i går sagde hun, at alle om bord var hendes fjender.
Vi har grund til at tro, hun havde ret.
Monsieur... åh, undskyld.
- Jeg ville bare se til Dem. - Jeg har det som forventet.
De fandt liget... De må da kunne kaste lidt lys over sagen.
Undskyld... beskylder De mig... en respektabel pige...
- Jeg sværger ved min mors grav... - Så, så, Louise.
Ingen historier. Sig hellere sandheden.
Sæt Dem.
Jeg har ikke gjort det.
Hele verden elskede madame Doyle.
Hun var så ung og smuk. Ingen ville slå hende ihjel.
Nu ikke al det sludder. Fortsæt.
Kunne De tale et sprog, vi forstår?
Hun siger, at hele verden elskede madame Doyle.
Den var ny.
Hvornår så De sidst madame Doyle i live?
I aftes... jeg hjalp hende med aftentoilettet.
- Hvor gik De hen bagefter? - Til min kahyt.
Og De hverken så eller hørte noget?
Min kahyt ligger på den anden side.
Men hvis jeg ikke havde kunnet sove...
... og var blevet på dækket, så havde jeg måske set morderen...
... gå ind og ud af madames kahyt. Men som det er...
Åh, monsieur, hvad andet kan jeg sige?
Ingen beskylder dig, Louise. Jeg skal nok passe godt på dig.
Men... hvis De ikke var gået direkte tilbage til Deres kahyt, -
- kunne De have overværet, da monsieur Doyle blev skudt.
- Nej! - Jo...
De kunne have været på dækket og set det hele.
Så kunne De have taget pistolen...
... og være gået tilbage...
... og skudt madame Doyle.
De anklager mig med urette. Hvorfor skulle jeg have gjort det?
Jeg ved alt om Dem og Deres kærlighedsaffære.
Og madame Doyles modvilje.
Jeg har ingen penge, ingen anbefalinger... jeg måtte blive.
- Og derfor hadede De hende. - Men jeg dræbte hende ikke.
Et sidste spørgsmål: Hvor er madame Doyles perler?
Hun havde dem på i går aftes.
- Hun lagde dem på bordet. - Var de der i morges?
Jeg så slet ikke efter.
Jeg gik hen til hendes seng og så madame... så skreg jeg og løb.
De så ikke efter... men jeg, Hercule Poirot, ser alt.
Og perlerne var ikke på bordet.
De var væk... forsvundet...
Borte.
- Vi må finde pistolen. - Og perlerne.
Det bliver vist ikke svært.
- Sikke en hede. - Ja, en frisk skjorte ville hjælpe.
Lad os friske os lidt op.
- Og hvile de små grå celler. - Vi ses om fem minutter.
Tak, for Deres rettidige ankomst.
Ingen årsag. Tror De, den var anbragt der med vilje?
Ja, men der skal mere end en slange til at afbryde...
... Hercule Poirots efterforskning.
Hvordan går det med snuseriet? Med stil og diskretion?
- Ingen at sætte håndtag på? - Ikke endnu.
Der er en død... kobra.
Vær rar at få den fjernet. Tak. Kom så, Race.
En kobra! Åh, kriller.
Aldrig har jeg set et sådant reptil i en 1.-klasses kahyt. Aldrig.
- Hvem så? Pennington? - Han er en farlig...
- Monsieur Poirot, antager jeg? - Undskyld os, madame.
- Tillader De, at vi sætter os? - Naturligvis.
- De er nabo til madame Doyle? - Det stemmer.
Hørte De noget usædvanligt i går?
Jeg sover meget let og blev vækket af et smæld.
Det lød, som når proppen springer af en flaske champagne.
Men en ordinær champagne. Ikke en god årgang...
... den har en mere diskret lyd.
- Kan det have været en pistol? - Det er muligt.
Men mit kendskab til skydevåben er meget begrænset.
Vi har fundet den! Godter, godter!
Det overgår kamelens pukkel! Mine herrer!
Jeg er sikker på, vi har fundet, hvad De leder efter.
- Tak, Mr Chowdury. - Ingen årsag.
Uden tvivl mademoiselle Jackies pistol.
En ny Derringer.22, fire skud.
To kugler affyret. Et lommetørklæde. Det ligner blod.
Og et marmor-askebæger for at få det til bunds.
- Og min stola. - Deres?
Den forsvandt i salonen i går.
Morderen har hyllet den om pistolen for at dæmpe lyden.
Den stola fik jeg af kronprinsen af Rumænien.
Folk har ingen respekt for andres ejendom.
Ej heller for deres perler.
Hvad mon De hentyder til?
Potsdam-perlerne, som tilhører madame Doyle og som er bortført.
Stjålet... snuppet, nolet!
Hvorfor ser De sådan på mig?
Hvad vedkommer perlerne mig?
Jeg er den skrækkelige lurer.
Jeg hørte, at De ønskede perlerne så meget, at De ville...
- Give Deres tænder for dem. - Forbandede Bowers!
Min teori er, at De er besat af smykker...
De begærede madame Doyles perler. Og De ville stjæle for at få dem.
Eller begå mord for dem. De benægter det ikke?
Jeg kan se Dem på dækket i går.
Mens De venter på, at madame Doyle skal falde i søvn.
Ved et tilfælde overværer De skyderiet i salonen.
Da alle er væk, tager De pistolen.
De går ind til madame Doyle vel vidende, hendes mand ikke er der.
De skyder hende. Og tager perlerne fra bordet.
Træk det tilbage, ellers skal jeg af al kraft sagsøge Dem for bagtalelse.
Det er for intet at regne mod den kraft, jeg vil benytte -
- til at endevende båden og Deres kahyt for at finde de perler.
- De er en beskidt fransk opkomling. - Belgisk opkomling, tak.
Var det nødvendigt at være så ubehagelig? De anklager alle.
Med god grund. Tror De ikke, at ældre damer begår mord?
Jeg ved, hun har perlerne. Men slog hun ihjel for at få dem?
Monsieur Chowdury!
- Vi sejler videre nu. - Jeg har givet ordre til det.
Maskinmesteren er ved at opbygge damp.
- Hvorfor sådan et hastværk? - Ondskaben lurer overalt.
Jo hurtigere vi når Wadi Halfa, des bedre.
- Jeg låser det her inde. - Vi må fortsat lede efter perlerne.
Det var den sidste kahyt. Måske har hun smidt dem over bord?
- Vi mangler Penningtons kahyt. - Den tager vi nu.
- Vores rejse fortsætter. - Goddag, madame.
Hvad med en forfriskning?
Den fortrinlige lille mand har mikset mig en frugtdrik.
En Gylden Sebek. Den er opkaldt efter Krokodilopolis' gud.
Ellers tak.
Det hænder, jeg får en bjørn på, men aldrig i krokodillestørrelse.
Hvordan går det med Deres efterforskning, monsieur Porre?
Normalment... Normalt, som man siger.
Affektmord... det primitive instinkt til at dræbe.
Nært forbundet med det seksuelle.
Den stakkels halvt vanvittige Jackie...
Følelserne i oprør, hun vil hævne sig på kvinden, der stjal hendes mand.
Det kunne have været en anden... med et lige så godt motiv.
Hvem?
- Dem, madame Otterbourne. - Hvad taler De om?
De døde kan ikke bagvaskes.
Så nu kan De spare den kæmpeerstatning, hun krævede.
- Det dræber man ikke for. - Gør man ikke?
En til Gylden-dingenot.
Det er Dem, jeg ser, som De står og kigger ind i salonen...
... på den halvt vanvittige Jackie, der skyder monsieur Doyle.
Og da alle er væk, løber De ind og henter pistolen...
... og sniger Dem hen og dræber madame Doyle.
Jeg lever i en verden af kærlighed, ikke beskidte mord.
- Og hvis De nu vil undskylde mig. - Beklager, hvis vi har forstyrret.
Livet er grumt. Man må være stærk for at bære livets bagtalelser.
Hør, bartender... Krokodillen er helt dilleløs.
Hvorfor er der ingen, der skyder hende?
Måske samler biblioteksgængerne en dag ind til en lejemorder.
Så madame Van Schuyler leger julelege med Hercule Poirot.
De har ikke bevist, at hun stjal dem.
At perlerne er kommet tilbage, er ikke ensbetydende med, -
- at hun ikke dræbte for at få dem.
Pennington?
Vi må finde det papir, han prøvede at få madame Doyles underskrift på.
- Hvad er det? - Poirot!
Mademoiselle Jacqueline er ikke den eneste, som rejser bevæbnet.
Det var ikke den kaliber, der dræbte Linnet Doyle.
Sikke en bagage.
Deres øjne er bedre... læs det.
- Hvad helvede foregår her? - Vi gennemroder Deres papirer.
Det er måske skik og brug i Paris, men vi er ikke i Paris...
- Bruxelles, tak. - Om det så var Borneo!
De har ingen ret til at være her.
Jo. Mordsagen er overdraget til os, indtil politiet ankommer.
- Hvilket ikke angår mine papirer. - Tværtimod...
De beviser, at De, trods ægteskabet, vil kontrollere Mme Doyles penge.
Det er ikke ulovligt.
Men bedrageri er ulovligt. Mine folk bryder sig ikke om det.
Deres folk?
Mrs Doyles engelske advokater. Vi kan ikke lide måden, -
- De og Deres partner har ordnet hendes forretninger på.
- Alt er i orden. - Var det bare sandt.
De kom for at få en underskrift på denne fuldmagt. Uden held.
Så De tog til Amon-templet, -
- hvor De gik op på toppen.
Der løsnede De en sten, som hun med nød og næppe undslap.
Den kan De ikke hænge mig op på. Jeg har hørt nok af Deres skidt.
En dag hører De måske lidt mere skidt. Fra den offentlige anklager.
Det er vist Deres. Belgien.
Lad os skifte til middagen. J'ai faim.
- Har De en kvinde? - Femme er kvinde. Faim er sulten.
Jeg må lige tale med hende.
Vi ses ved bordet. Vil De bestille Les Meurilles til mig.
Nåh... Muræne.
Hvordan går det, min ven?
Ikke godt. Jeg skammer mig så forfærdeligt.
- Hans kone er død... - Og han er atter ledig.
Er det forkert af mig at håbe?
Jeg elsker ham. Og nu har han virkelig brug for mig.
Kan jeg få lov at se ham? Bare fem minutter.
Hvis han selv vil, og lægen giver tilladelse.
Jeg skal forhøre mig.
Godt. Temperaturen er faldet.
Jeg har ingen indvendinger. Men besøget skal være kort.
- Højst fem minutter. - Tak, doktor.
Mademoiselle Jackie! De må gerne komme ind.
- Jackie... - Simon.
Det gør mig ondt med Linnet.
- Jeg dræbte hende ikke. - Det ved jeg godt.
Tilgiv mig.
Jeg kunne have dræbt dig i går aftes.
Med den lille ærtebøsse?
- Kommer du til at gå igen? - Hold dog op.
De piller kuglen ud i Wadi Halfa, og så er jeg så god som ny.
Husk nu... kun fem minutter.
- Jeg er så ked af det. - Du behøver ikke undskylde.
Hvad er det?
- Jeg bad om Meurilles. - Som er...?
- Svampe. - Jeg troede, De bad om muræneål.
Jeg har bestilt en ny flaske vin.
- Hvorfor? - Der var grums i den fra i går.
Ja, der var urenheder i.
Det er det normale bundfald i en god flaske Chateau Petrus.
- Vil De have et glas? - Jeg holder mig til whisky.
Drikker De altid whisky? Vin...
Hvor sært... naturligvis.
Tillader De?
Som jeg ser det, kan alle have gjort det.
Og alle havde et motiv. Det er utroligt.
"Absolument".
Godaften, madame.
Kom hurtigt.
Hent dr Bessner.
Kan De se, hvad det er?
Penge. Det ligner lidt fra en tusind-franc-seddel.
Pengeafpresning. Hun må have vidst noget om Linnet Doyles morder.
Sikke nogle idioter vi har været. Jeg vidste det.
Hvad var det, hun sagde i dag?
Hvis jeg ikke havde kunnet sove.
Hvis jeg var blevet på dækket.
Så havde jeg måske set morderen gå ind og ud af madames kahyt.
Hun s å morderen.
Og hendes død skyldes grådighed!
Men vi ved stadig ikke, hvem der myrdede de to kvinder.
Det er ikke helt rigtigt. Vi har været på galt spor.
Vi ved næsten det hele.
Men det, vi ved, virker så utroligt...
Ja, umuligt.
Drab...
Hele tiden drab.
Hun har ikke været død mere end en time. Halsen er skåret over.
Med en meget tynd kniv.
Ligesom denne her.
Er De sikker på, at De har alle Deres?
Tror De, at jeg, Ludwig Bessner, har dræbt en ussel kammerpige?
Gott im Himmel! Hvad vedkommer proletariatet mig?
De får ikke neuroser. De har kun dyriske lidenskaber.
- Læg liget i kølerummet. - Ja, sir.
De ved det, men jeg har ingen anelse.
Dr Bessner har lige fortalt det. Jeg må tale med Dem og Mr Doyle.
Der ville jeg ikke gå ind. Dr Bessner er temmelig vrissen.
Lidt pølsetysker-vris afskrækker ikke mig. For jeg ved...
Jeg ved, hvem der myrdede Louise Bourget.
- Ved De det?! - Så, så... ikke råbe.
Og De må gå, frau Otterbourne. Min patient skal hvile sig.
Men det er yderst vigtigt. For jeg ved alt.
Jeg finder mig ikke i Deres albue-skubberi.
Jeg, Salome Otterbourne, har haft succes, hvor svage mænd har fejlet.
Jeg er en bedre snushane end den store Hercule Porre.
Behersk Dem, Mrs Otterbourne.
Fortæl det hele fra begyndelsen.
- Jeg nægter at tale foran ham. - Så tier De stille.
Ud! Temperaturen stiger med al den ståhej.
Den stiger endnu mere, hvis ikke vi hører, hvad hun har at sige.
Det drejer sig om min kones morder.
De får drei Minuten. Tre minutter.
Og De fører Dem stille frem.
Frastødende mandsling.
Skal det forstås således, at De kan bevise, hvem morderen er?
Det skal det, og det kan jeg.
De er vel enig i, at det er den samme morder?
Det er meget sandsynligt.
Jeg så Louise Bourgets morder med mine egne øjne.
Fortsæt.
Et af besætningsmedlemmerne viste mig noget utroligt.
Et forbløffende syn... En bøffel og en kamel, der sammen vendte jorden.
Det så De i månelys?
Ja, det gjorde jeg. Jeg ser usædvanligt godt.
Jeg forlod ham, og da jeg kom rundt om hjørnet, hørte jeg et skrig...
Det kom fra Louise Bourgets kahyt.
Døren blev åbnet og jeg så, at det var...
Penningtons.
- Jeg hørte braget. Hvad nu? - Mrs Otterbourne er blevet skudt.
Mr Pennington, det er vist Deres.
Hvem som helst kunne tage den.
Jeg fortalte alle om den forleden aften.
Nu må myrderierne have en ende.
Jeg har trukket det for længe ud. Jeg vil se alle i salonen.
Så vil alt blive afsløret.
Om en halv time.
Jeg kan slet ikke tro, at mor er død. Hvorfor?
- Hun må have opdaget noget. - Åh Gud, den stakkel.
Jeg elskede hende trods alt.
Og nu er hun væk. Jeg kan ikke fatte det.
Pludselig er jeg...
Helt alene? Nej, du er ej.
Jeg skal nok passe på dig.
Stakkels mor.
Du var aldrig sluppet fri af hende, så længe hun var i live.
Madame, mademoiselles, messieurs... spillet er ude.
Jeg, Hercule Poirot, ved nu uden skygge af tvivl, -
- hvem der myrdede Mme Doyle, Louise Bourget og Mme Otterbourne.
Jeg efterforskede ud fra en forudfattet tanke:
At der var et vidne til skyderiet mellem Jackie og Simon Doyle.
At vedkommede havde taget pistolen, da alle havde forladt salonen...
For senere at skyde Mme Doyle -
- og hænge mademoiselle Jackie op på det.
For der manglede ikke mistænkte iblandt Dem.
Hun kunne være dræbt af en, der ville lukke munden på hende.
Eller af en, hvis far blev ruineret af hendes far.
Eller af en, besat af tanken om røveri.
Eller af en, som hadede enhver, der arvede så mange penge.
Eller af en, som desperat forsøgte at redde sin mor fra ruin.
Eller af en, der ikke ville afsløres som bedragerisk værge.
Eller af en, som tog fejl af ofret.
Men så kom jeg i tanke om noget meget vigtigt.
På mordaftenen sov jeg, mod sædvane, meget tungt. Hvorfor?
Fordi min vin var blevet forgiftet -
- af en, som ikke ønskede, jeg overværede begivenhederne.
Det var meget let. Vinen står på bordet hele dagen.
De, oberst, sendte vinen tilbage, fordi den var grumset.
Og det i sig selv antyder, at nogen havde forgiftet den.
Hvilket betyder, at forbrydelsen var planlagt før 19.30 i går.
Så begyndte jeg at tænke på noget.
Hvis Jackie skulle mistænkes -
- hvorfor var pistolen så fjernet? Men så forstod jeg det.
Morderen havde fjernet pistolen, fordi han eller hun var nødt til det.
Og der var mere.
Dr Bessner, De undersøgte Mme Doyles lig...
Ja.
De husker, at huden var brændt rundt om skudsåret.
Pistolen var altså affyret tæt på.
Det stemmer.
Men da vi fandt pistolen, var den indhyllet i en stola.
Og var affyret igennem den, formodentlig for at dæmpe lyden.
Men, dr Bessner, hvis den var affyret igennem stolaen, -
- ville huden ikke være brændt.
Så skuddet, der dræbte Mme Doyle, blev ikke affyret gennem stolaen.
Så var det måske skuddet, som Jackie affyrede mod Simon?
Men nej, for der har vi et vidne.
Der har altså været et tredje skud.
Som vi intet kender til.
Men der var kun affyret to skud med pistolen.
Den næste mærkværdighed dukkede op i Mme Doyles kahyt.
Jeg fandt to flasker neglelak. Den ene var mærket "Lyserød".
Men resterne i flasken var mørkerødt.
Og i stedet for den sædvanlige lugt... lugtede det af eddike.
Det v a r rødt blæk...
... hvilket pegede direkte mod det lommetørklæde, vi fandt...
... sammen med pistolen, indhyllet i stolaen.
Blæk går let af bomuld. Det efterlader kun en svag plet.
Så skete der noget, som fjernede enhver tvivl.
Louise Bourget blev dræbt, fordi hun afpressede morderen.
Det ved vi, dels fordi der sad lidt af en pengeseddel...
... mellem hendes døde fingre.
Men også på grund af noget, hun sagde i morges.
Hvis jeg ikke havde kunnet sove...
Hvis jeg var blevet på dækket, så havde jeg måske set morderen -
- gå ind og ud af madames kahyt.
Hvad var det, hun fortalte os?
Hvad var det nøjagtig, hun fortalte os?
At hun var på dækket, og at hun havde set morderen.
Ja, men De forstår det ikke helt.
- Hvorfor sagde hun det til os? - Som et vink?
Ja, men hvorfor give os et vink?
Hun ved, hvem morderen er, så hun kan enten fortælle os det, -
- eller tie stille og presse penge af rette vedkommende senere.
Men hun benytter en hypotetisk dobbeltsætning. "Hvis jeg havde..."
Så hun giver ganske rigtigt et vink... Men til morderen.
Han var altså til stede.
Men ud over De og jeg, var der kun én anden person til stede.
Netop... Simon Doyle.
Hvabehar?
Dr Bessner var hos Dem konstant, så hun var nødt til at tale.
- Vær dog ikke så inderligt tåbelig. - Tåbelig?
Jeg husker tydeligt Deres svar.
"Jeg skal nok passe på dig. Ingen beskylder dig."
Det var præcis den forsikring, hun ønskede. Og som hun fik.
Denne gang har De virkelig dummet Dem, Mr P.
Jeg har vidner på, at jeg ikke kan have dræbt Linnet.
Det er jeg klar over. Men De gjorde det, og Louise Bourget så Dem.
Sludder.
Herr Doyle kunne ikke gå et skridt på det ben.
- Det vil jeg gerne bevidne. - Så er Deres vidnesbyrd irrelevant.
Ubrugeligt.
Ubrugelig? Mig?
Jeg har været vidne i nogle af århundredets største sager.
Mit vidneudsagn reddede Strutzrumple!
Reddede ham fra henrettelse.
Tag det nu roligt. Jeg siger kun, det er irrelevant, -
- fordi De tilså M Doyle fem minutter efter, det var sket.
Han kunne ikke have bevæget sig i de fem minutter.
Nej, ikke hvis han var blevet skudt. Men var han det?
Hvad var der rent faktisk blevet set?
Mademoiselle Rosalie så Jackie affyre skuddet.
Hun så Doyle falde om, og da hun ville hente hjælp, -
- løb hun ind i Mr Ferguson, som havde hørt skuddet.
Han så Doyle presse et rødplettet lommetørklæde mod benet.
Så han regnede med, at Doyle var blevet skudt. Men han tog fejl.
Kuglen var ikke gået ind i Doyle. Og hvad sker der så?
Doyle insisterer på, at Jackie skal være under opsyn i sin kahyt.
Så Jackie bliver hjulpet til sin kahyt af Rosalie og Ferguson.
Hvorefter Rosalie løber hen for at hente Miss Bowers.
Således var al aktivitet koncentreret om styrbords-siden.
Doyle skal ikke bruge mere end to minutter.
Han smider skoene, samler pistolen op under sofaen, -
- hvor Jackie har smidt den, så den glemmes indtil senere...
... og løber som en hare hen over dækket.
Så går han ind i sin kones kahyt.
Doyle tager Mme Van Schuylers stola, som han har gemt...
Han hyller den om pistolen, for at dæmpe lyden -
- og forhindre brandsår... og skyder sig selv i benet.
Han fjerner et af de brugte projektiler, som han smider væk, -
- og sætter et nyt i.
Så hvis pistolen bliver fundet, er der kun affyret to skud.
Så hyller han stolaen om pistolen og lommetørklædet...
... samt et marmor-askebæger for at sikre, det går til bunds.
Hvorefter han kaster det i Nilen.
Nu læner han sig tilbage i sofaen...
... presser et nyt lommetørklæde mod benet...
... denne gang i ægte smerte.
Temmelig usædvanligt, ikke?
Umuligt. Jeg kan dårligt tro det.
- Selvfølgelig er det umuligt. - Hvorfor det?
De sagde selv, De hørte nogen løbe. Hvorfor skulle nogen løbe?
- Men at gøre det på stående fod... - En gang for alle:
Det var nøje planlagt.
- Af Doyle? - Nej, han spillede bare sin rolle.
Nej, af hans medskyldige, Jacqueline de Bellefort.
De må være gal.
Jeg er ikke gal. Det er sandheden.
Hvem gav Doyle et alibi?
Det gjorde De... med skuddet. Hvem gav Dem et alibi?
Doyle... ved at insistere på, at De ikke måtte være alene.
- Det passer ikke. - Hvorfor prøve at benægte det?
De og Doyle var elskende. Det er De stadig.
Planen var, at Simon skulle dræbe sin kone, arve pengene -
- og senere gifte sig med sin forhenværende kæreste.
Det var et flot oplæg. Deres forfølgelse af Mme Doyle.
Simons raseri. Rosalie som vidne.
Hele optakten til skyderiet. Det overdrevne hysteri.
De løb kun én risiko. Simon skulle invalideres.
Og så var der en enkelt tåbelighed.
J'et, der blev skrevet på væggen.
Så melodramatisk, at det kun tjente et formål: At frikende Dem.
Hvem anden end en medskyldig ville gøre det?
Men så begyndte det at gå skævt. Gjorde det ikke?
Louise Bourget kan ikke sove. Hun ser Doyle ved konens kahyt.
Hun hører skuddet og ser ham løbe tilbage til salonen.
Grådigt forlanger hun penge og underskriver sin egen dødsdom.
Herr Doyle kan ikke have dræbt hende. Han kunne ikke bevæge sig.
- Jeg sværger. - De har ret.
Hun blev dræbt af Jackie.
- Nej. - Der er desværre ingen tvivl.
Før middagen beder hun om at måtte se Doyle.
Dumt, viser det sig, fører jeg dem sammen.
Den ene tynget af skyld... den anden fyldt med trøstende ord.
- Jeg er så ked af det. - Så, så...
Men jeg er overbevist om, at tonen ændrede sig, da vi var gået.
Det går fint, skat.
Vel gør det ej! Louise så mig. Hun prøver at presse penge af os.
Jeg må gøre hende tavs.
- Kan vi ikke betale hende? - Hele livet?
Er du sikker, Jackie?
- Giv mig nogle penge. - Hvorfor?
Det er det, hun vil have. Hvor er de?
I min jakke... i skabet.
- Jeg elsker dig. - Det ved jeg.
- Er vi sindssyge? - Måske, men vi kan ikke stoppe nu.
Kryds fingre.
Desværre overså hun i farten -
- et stykke af en pengeseddel, der sad mellem fingrene på den døde.
Yderligere bliver hun set af Mme Otterbourne, da hun går.
Det er hun ikke klar over, og hun går tilbage med skalpellen.
Så skifter hun tøj til middagen og ankommer, lidt stakåndet, -
- i restauranten.
Da Mme Otterbourne hører om mordet på Louise, -
- går det op for hende, at hun har set morderen.
Hvad?! Ved De, hvem der dræbte Louise?
Det virkede besynderligt, at Doyle råbte så højt, -
- men nu indser jeg, at han ville advare Jackie i nabokahytten.
Behersk Dem, Mrs Otterbourne. Fortæl det hele fra begyndelsen.
Hvorfor skulle hun fortælle det hele?
For at give Jackie tid til at handle. Hvilket hun gjorde. Som et lyn.
Mr Pennington...
Hun pralede engang af, at hun havde lært at ramme plet.
Det var ikke tomt pral.
Hun smed pistolen og løb ind i sin egen kahyt.
Meget risikabelt, men hendes eneste chance.
Voila, mes amis. Det var det hele.
Tillykke, Mr P. Med en meget underholdende teori.
Det er mere end en teori. Det er desværre...
... sandheden.
Hvad med den første kugle? Den Jackie affyrede mod mig?
Godt spørgsmål. Kan alle se det bord?
Der er et temmelig nyt skudhul.
De har naturligvis haft tid til at skille Dem af med kuglen...
- Smide den i Nilen. - Pladder.
Vi kan bevise, at alle tre kugler er affyret fra Jackies pistol.
Hvordan vil De bevise, at Simon affyrede de andre to?
Det er rigtigt... De har slet ingen beviser.
Dem får vi. De slipper ikke så let.
De får aldrig overbevist en jury uden bevis.
Hvor vil De få det fra? Fra Linnet?
Nej, ikke fra Linnet. Fra Dem.
Hvad mener de?
- Han bluffer, Simon. - Langtfra.
Der er en simpel test, som er anerkendt af alle domstole.
- En såkaldt Moulage-test. - Moulage-test?
Når man affyrer en pistol...
... borer små partikler af krudtstøv sig ind i huden.
De kan nu fjernes med voks. Det er en Moulage-test.
- Oberst Race, vil De ordne det? - Når De ønsker.
De indvilliger vel i en sådan test?
Den er ikke forbundet med smerte... kun en smule varme.
Jackie...
Hvad kan vi gøre?
Intet. Det er forbi.
De må ikke bekymre Dem, monsieur. Om mig, mener jeg.
Og det gør De jo, ikke?
Og døm ikke Simon for hårdt.
Han har aldrig haft penge... Linnets rigdom overvældede ham.
Simon, kan du huske, hvad du sagde?
"Var det en roman, døde Linnet inden et år og efterlod mig alt."
Der fik han ideen.
Jeg blev skræmt. Jeg vidste, han ville forsøge noget tåbeligt.
Han ville endda lægge kobraen i hendes seng.
Den fik De gavn af andetsteds.
Jeg er glad for, den ikke slog Dem ihjel.
Så De forstår...
Jeg var nødt til at hjælpe ham.
Det har jeg altid gjort.
Jeg elsker dig.
Og jeg elsker dig.
Stands!
Monsieur Poirot...
Hvilken tragedie...
Glimrende opklaringsarbejde, Poirot.
Men Moulage-testen var umulig...
- Jeg har ingen voks. - De forbløffer mig, oberst.
Farvel, monsieur Poirot.
Jeg må høre om Deres sager en anden gang.
Det var en skam, madame.
Jeg ville have fortalt Dem om mine oplevelser på Orient-Ekspressen.
Kom så, Bowers. Vi må af sted. Her er begyndt...
... at minde om et lighus.
Der ligger De gudskelov snart selv, gamle fossil.
Sikke et temperament. De trænger til en kølig ferie...
Jeg har tænkt på en tur gennem Gobi-ørkenen.
Monsieur Poirot, som den første skal De vide, vi er blevet forlovet.
Mine hjerteligste lykønskninger.
Held og lykke på vejen, begge to.
Farvel, monsieur Poirot.
Mes petits, et råd med på vejen...
Som De siger i Amerika: "Pas på jer selv."
Vi vil prøve.
- Hvad tænker De på? - Moliere.
"La grande ambition des femmes est d'inspirer de l'amour."
Bare De talte et forståeligt sprog.
Kvindens største ambition er at opildne kærligheden.